- Först är det E. - Tonikan.
Nej, E. Så fyra takter E, du vet.
- "Klev upp i morse..." Över till A. - Subdominanten.
"Klev upp i morse, tankarna flög..." Samma sak, olika ackord.
- Ja... Lurigt. - Och tillbaka till E igen.
Den känslomässiga knorren är att den går upp till B.
Dominanten.
"Den där vänstrande kvinnan ska få veta..." Tillbaka till A.
"att hon gör mig galen." Och så går den över till B7.
- Moll7 vore nog bättre. - Och så tillbaka till E.
- Gör jag dig galen, då? - Tja... Det gör du faktiskt.
Premiärminister Macmillan för samtal med president Kennedy i Washington.
Frågan som diskuteras är ett förbud mot provsprängningar.
Inte i kväll, tack.
Perfekt. - Lyssna nu!
Förbannat!
- Snygga mikrointervall... - En hoper gnälliga katter.
Då föredrar jag din smak.
Du får gärna lyssna på den där Hank. Eller var det Elvis?
Chuck Berry.
- Nej... Hans tid är förbi. - Men du får det, det är...
Han är ganska...
- Ganska vadå? - Tja... Munter.
Chuck Berry? Vad är han mer?
Du vet... Sprittande.
Du är nog den mossigaste människan i hela västvärlden.
- Men du älskar mig. - Därför älskar jag dig.
- Det var vackert, Florence. - Inget gick snett.
Till och med min mor uppförde sig.
Förstod hon vad som pågick?
Jag vet inte... Kanske.
Stackars Edward.
Lugnt och försiktigt.
Försiktigt... Ta den!
Jävlar!
Ge mig den.
Jag har bestämt mig. Om vi får en flicka, ska hon få heta Chloe.
Ja. Det är jättefint.
Tusan också... Strunta i det.
Du borde nog öppna.
- God kväll! Ni hade beställt middag. - Inte så här tidigt...
Frun.
- Försiktigt. - Ja, herrn.
Vi kanske... kan stänga fönstren lite? Inte så mycket.
- Lite mer? - Ja, och dra undan gardinerna.
Mittemot varandra. Stolarna.
GRATULATIONER TILL BRÖLLOPET
- Det är jättegott. - Tack så mycket, herrn.
Tänker ni...?
- Tänker ni stå där hela tiden? - Vi serverar köttet, herrn.
Sedan lämnar vi er.
- Jag älskar dig. - Och jag...
Tack.
Om ni skulle behöva någonting, herrn, dra hårt i snöret.
Och ha en trevlig kväll, herrn!
Ja... God kväll.
Åh... Ja. Ursäkta mig.
Tack.
- Flickor! Kom, jag behöver hjälp! - Herregud...
- I trädgården! - Marjorie! - Hon var där. Hon hörde mig!
- Såja. - Harriet, pappa behöver hjälp!
- Hon förstod mig. Hon lyssnade. - Hon lyssnar när du är påklädd också.
Hon behöver närheten. Nätterna är kortare nu, så hon sover mindre.
- Men hon kommer inte ner? - Nej, aldrig. Vi är trygga.
Marjorie Mayhew, du lär få mig fängslad. - Flickor, hjälp mamma.
Kom, mamma.
Om man går ditåt längs stranden blir stenarna större.
Jaså...?
Under årtusendena har stormarna sorterat upp dem.
Så när fiskarna går i land om natten, vet de exakt var de befinner sig.
Sägs det, i alla fall.
- Vi kan gå ut igen. - Inte nu, väl?
Varför inte? Vi tar med oss vinet och frukten. Än blir det inte mörkt.
- Och lämna det här? - Lunchen var så mättande.
- Flo, de har ansträngt sig så... - Ja, men det är så vackert där ute.
Men vi är ju här... Här inne.
- Och du är så vacker! - Du har nog rätt.
- Alltså om... - Gud... Förlåt.
- Kör jag över dig? - Självklart inte.
Vet du vad? Vi kan be dem hämta den där tallriksvärmaren och gå ut.
Nej, det var en dum idé. Jag vill inte ha hit dem igen.
- Det går snabbt. - Snälla, Edward! Nej!
- Gud... Vi har vårt första gräl. - Nej, Florence, det har vi inte.
- Jo, för jag är självisk. - Vi grälar inte.
- Du är inte självisk. - Jo, och allt är mitt fel.
Vad säger dina aktivistvänner om den nya muren i Berlin?
- Lite förargligt för vänstern. - Vi avskyr den.
Ett helt land har förvandlats till ett fängelse, tack vare Sovjet.
- Hur var det i skolan? - Rätt bra.
Vad hindrar ryssarna från att invadera?
- Sunt förnuft, skulle jag tro. - Nej - bomben du vill förbjuda.
Kommunisterna står ju för en expansionspolitik.
Det är våra atombomber som avskräcker dem. Vi behöver dem.
Nyligen berättade jag om en kis jag mötte på ett CND-möte.
- Han kommer på te i morgon. - Är han en beatnik?
- Nej. - Skägg och sandaler?
- Vad sysslar han med? - Han är en beatnik.
Han tog precis examen från UCL.
Men, älskling, det ligger i London. Där går ju arbetarklassens söner.
- De har fostrat hyfsade ingenjörer. - Exakt...
- Vad gör hans far? - Frågar du om klass?
- Ja, det är väl det jag gör... - Han är rektor på en skola i Henley.
- Och vad är din unge mans plan? - Jag känner inte till hans utsikter.
Vi är inte förlovade. Jag har bjudit honom på te. Te!
- Fint! Skicka grön... Vad kallas de? - Mangetout.
Det var nog när jag köpte min första tågbiljett.
Jag var väl runt tretton. Mitt hjärta bankade i kön.
Jag övade på replikerna innan, som en monolog ur en Shakespearepjäs.
När det var min tur, sa jag med liten, tunn röst:
- "En enkel till London, tack." - Inte ett enda misstag.
Sedan gick jag mot kontrollanten och tänkte: "Det var det!"
"Nu har jag trätt in i vuxenvärlden."
För min del var det när jag fick veta vad som hade hänt min mamma.
Hunt är utlånad till New York, Burne-Jones till Edinburgh.
Jag flyttade inte Tizian eller Rubens-
-utan tog fram två strålande Uccello.
- Vem är Uccello? - Han var ett geni!
- En pionjär inom perspektivbilder! - Ställ dig lite längre in.
Fantastiska djur, fåglar, landskap, träd! Lionel, du skulle älsk...
Jag hade växt upp med hur hon var. Vi tog henne för givet allihop.
Men när han använde det där hemska uttrycket...
förändrades allt.
"Hjärnskadad."
Plötsligt såg jag henne som alla andra gjorde.
Det måste ha varit fruktansvärt. Du är alltid så snäll mot henne.
Min mor låtsas bara vara hjärnskadad.
Lustigt nog var det nästan befriande.
Det var som om... Som om jag plötsligt fick mer utrymme.
Hon var hjärnskadad, men det var inte jag.
Jag var inte hon. Jag var inte min familj, jag var mig själv.
Det kändes nästan spännande, som om livet bara hade börjat.
Ed! Posten. Här är det nog.
- Vilket stort ögonblick! - Terry, jag vill nog...
Javisst. Berätta hur det gick i morgon, och lycka till!
Helt otroligt...!
Mamma! Mamma. Lyssna här.
- Lyssnar du? - Så här ser hon ut i framtiden.
En specialkamera visar hur hon kommer att se ut.
Det här är viktigt. Lägg undan det där en stund.
Lyssna på mig. Jag fick högsta betyg.
- En examen med högsta betyg. - Ja, jag vet. Jag såg dig.
Hjälp mig. Gult har två attribut... En betydelse och en siffra.
- Jag vet ju siffran... - Sju, mamma.
Sju... Jag minns inte betydelsen.
- Anne? - Harriet? - Här uppe!
- Titta, jag fick högsta betyg! - Är det bra?
- Det bästa. - Då blir pappa glad.
- När kommer han? - Vid åtta... nio.
- Gå ut, det är en jättefin dag. - För varmt.
För tråkigt.
Hej, är Toby där?
När väntas han komma hem? Jaså.
Mrs Davenport. Edward Mayhew, Henrys vän från skolan. Är han där?
Finland?
I DAG: Oxfords kampanj för kärnvapennedrustning
Om den träffade kyrkan skulle kratern bli 800 meter bred, 30 meter djup-
-och staden skulle bli obeboelig.
- Hej. - Hej.
Vill ni ha en? Det handlar om en vätebomb som slår ner i Oxford.
Det finns ingenting jag hellre vill läsa.
Får jag berätta en sak för er? Jag måste berätta det för någon.
- Berätta! - Känner vi er?
Jag fick precis veta att jag fick högsta betyg i min historieexamen.
- Det är ju fantastiskt! - Nu fortsätter vi dela ut de här.
Okej.
Det är en serie historieböcker-
- som inte avhandlar de stora männen utan männen vid deras sida.
Bifigurerna, som mannen som red från London till Edinburgh-
- för att berätta för Skottlands kung att han nu var kung av England.
Vilken strålande idé!
Jag trodde att min examen skulle få allt att klarna, men icke.
- Jag slår fortfarande bara dank. - Jag också.
Jag skulle kunna spela i ett danskapell på ett hotell.
- Men jag vill spela med min kvartett. - Vad då för kvartett?
Två violiner, en viola, en cello. Vi kallar oss Ennismorekvartetten.
- Då måste far försörja mig, och vi... - Vad fick ni?
- Va? - I betyg på musikhögskolan?
Jag fick faktiskt samma som ni.
- Till miss Florence... - Ponting.
Till miss Florence Ponting, som intyg på er strålande insats.
Bra gjort!
Tack.
Du, Florence...
Jag älskar dig.
Du är så... Och...
Jag måste få kyssa dig.
Jag älskar dig också. Och jag... Jag...
Vad är det, älskling?
Ingenting.
- Edward... - Ja?
- Förlåt. - Vad är det?
Jo... Jag tänkte bara...
Du vet, det är inte så bekvämt här, när vi kan...
Åh, du menar...
Ja, självklart. Vi kan...
Kom, då.
Om tar jag av den här...
så kan vi lägga oss i sängen, och...
- Ja... - Då borde jag nog...
Mina skor.
Jag gör det. Det blir bäst så.
- Berätta. Varför älskar du honom? - Ett... Tänker du inte anteckna?
Ett: Han är inte som någon annan.
- Det är väl ingen. - Om du bara visste.
Två:
Han har alltid en historiebok och en pennstump i fickan.
Tre: Han kan namnen på träd, blommor och stjärnbilder.
- Han har gymnastikskor, inte lågskor. - Och omaka strumpor.
Och han vet inte skillnaden på croissanter och baguetter.
- Det är därför jag älskar honom. - Vet du vad mamma kallade honom?
Hon pratade med Iris Murdoch och kallade honom "en bondlurk".
Det är han.
- Du fick syn på mig... - och såg en man utan kavaj.
Löst sittande skjorta, uppkavlade ärmar, skörten hängande utanför.
- Dumheter! - Byxor med lappade knän.
Och långt hår, nästan över öronen.
- Vad mer? - Okej...
Jag gillade att du stannade i dörröppningen och såg dig omkring-
-som om du ägde stället. Stolt.
- Nej, jag menar... djärvt. - Jag ville berätta om mitt betyg.
- Då såg du mig och började stirra. - Du nöjde dig med en snabb titt.
Trodde du då att det var kärlek vid första ögonkastet?
Nå?
Jag börjar faktiskt tro att det var det.
Det får duga.
- Vad är det här? - En kvintett?
- Jag skulle ju välja nästa stycke. - Och ta in en till violast?
- Det är för tidigt. - Hälsa på Elsbeth, tredje året.
- Hej! - Hej.
Då så. Då börjar vi. - Charles, din stora stund är här.
Ja, jag ser det.
Ta det lite långsammare än i noterna.
Börja om. Det är ömt, som en fråga. Det är en uppsättning frågor.
Folk tror att du är blyg, men du är rätt tuff, va?
- Får jag bjuda på ett glas? - Jag är sen till jobbet.
Alla artister till artistfoajén. - En minut, Florence.
Använd handleden, Florence.
Vrid ett halvt varv varje gång, det är inte så svårt.
Vill du veta en hemlighet?
Ja.
Jag är faktiskt lite rädd.
Det är jag med, tror jag.
- Jag kan... - För guds skull, stå bara still!
Vänd dig om.
- Ha inte sönder den... - Vad i helvete!
Tafatta idiot! Jag får inte ens ner dragkedjan! Det är något fel på mig.
Du... Vi sätter oss på sängen.
Du blir så arg ibland. Du ser ut att vilja slåss.
- Gör jag? - Du får en rätt skrämmande uppsyn.
- Berätta något för mig. - Du har vackra ben...
- Nej, inte så, inte om mig. - "Med min kropp vördar jag dig."
Du brukade råka i slagsmål, va? Berätta om den senaste gången.
- Det vill du inte höra om. - Jo, det vill jag.
Jag måste känna till din sämsta sida.
Okej.
Jo...
Det var det sista året. Det var lördag, jag var på 100 Club.
Jag var med klassens smartaste kille.
Jag vet inte vad han gjorde där, han avskydde hög musik.
- Susies bröst är större. - Lucys är rätt små.
Om man vill ligga med en historiestudent-
- måste man träffa hennes familj först.
- Jag ska nog gå till filosofimötet. - Filosofi? Toppen, jag följer med!
Jag beundrade Harold och ville att han skulle ta mig på allvar.
Gabriel Marcel menar att vi alla söker harmoni i våra flyktiga liv-
- och att vi finner det genom sekundär reflektion.
Filosofisk forskning ska baseras på förundran och förvåning...
- och en medvetenhet om andra. - Kroknäsa!
Vad sa du?
Låt honom vara!
Sluta! Nej! Nej!
Ring polisen!
Titta vad du har gjort! Ditt odjur! Är du galen?! - Ronnie...
Han undvek mig efter det och pratade aldrig mer med mig.
Pappa säger saker om judar ibland... Det gör mig galen.
- Varför slutade han prata med dig? - Han skämdes nog.
Jag hade alltid hamnat i slagsmål. På lekplatser eller utanför pubar.
- Edward... Så farligt och dumt! - Folk sa att jag var bra på det.
- Jag var stolt över mig själv. - Och sedan...?
Sedan ville jag sluta svinga och bli cool, som Harold.
Det är du. Och nu måste du lova din fru att aldrig slåss igen.
Jag lovar.
Får jag fråga dig en sak?
Jag vill ta av dig strumporna.
Det är nog bäst om jag gör det.
- Du är så brun. - Solen sken när jag gick från Henley.
1,5 kilometer.
- Trumla planen inför i morgon. - Javisst, mr Rammage.
Florence!
- Hur tog du dig hit? - Jag tog tåget och gick genom skogen.
Jag hade en karta och gick inte vilse.
Jag åt en apelsin vid kyrkan och blickade ut över dalen och tänkte:
"Han är bara 1,5 kilometer bort nu, och jag har aldrig varit lyckligare."
- Rakt. - Förlåt!
Nej!
- Blev det bra? Var jag duktig? - Ja.
- Är du nöjd? - Väldigt.
Bra.
Arbetet väntar.
- Där! Såg du den? - Gulsparv?
- Nej! Den flög snabbt och lågt. - Grönfink?
Sparvhök! Gud, Florence, du kan ju bara rödhake...
- Och koltrast. - Vad ska vi göra med dig?
Kom. Den här vägen. Vi är snart hemma.
Florence... Hon kommer inte att minnas dig.
Det säger du varje gång. En dag kanske hon gör det.
Men hon kan räkna upp varenda målning i Ashmolean.
Marjorie. Hej! Det är Florence.
- Jag är här för att träffa dig. - Varför? Jag har inte gjort något.
Jag har med mig något från museet. Vi pratade om det förut.
Du berättade saker jag inte kände till.
Åh! Uccello! "Jakten". Det var hans sista. Titta vilket perspektiv!
Du sa att han målade fälten blå i protest mot den tråkiga maten.
Ja, Vasari sa att abboten gav honom ostsoppa och ostpaj varje dag.
- Vi kanske kan måla en kopia? - En förfalskning!
Jag gör lite te.
Här fanns det två till. De har börjat gro, men de duger. Släng i dem.
- Golvet måste städas. Har ni en hink? - Florence!
- Florence, vi vill visa dig något! - Kom in hit!
- Florence! - Kom nu, din sölkorv!
Kom hit!
Vad vacker den blev! Jättevacker!
- Jag målade lite grönt. - Jag också, och lite brunt.
- Men det var mamma. - Det var verkligen mamma.
I Uccellos verk vet hästarna allt. De bytte sida, de är med jägarna nu.
De känner skuld. Det syns i deras ögon.
Så vackert.
- Fina mamma. - Vi älskar dig, Florence.
- Kom, Edward, vi har mycket att göra. - Tack.
Perfekt! Titta på er! Ni ser bra roliga ut.
Visst är Florence en trevlig flicka?
- Är det hon som badar mig? - Nej, hjärtat. Edwards vän.
Anne, kan du lägga ut skedarna?
Harriet. Den här ska dit. - Skeden bredvid kniven.
- Marjorie. Vill du sätta dig? - Ja, gärna.
- Mamma, du ska sitta här. - Gift dig med henne.
Florence kan sitta här och Edward här.
Nej...
Vad roligt att du är här! Jag har velat testa den här rätten.
Kanin kokt i plommonkompott, hela dagen på låg värme.
- Du är en strålande kock, älskling. - Det doftar ljuvligt.
Jag gör min egen sylt, marmelad och chutney. Det tar aldrig slut!
- Du är fantastiskt duktig! - Jag gör mitt bästa.
- Har du egna barn, vännen? - Nej.
- Det kittlas lite. - Går det bra?
Jag vill fråga dig en sak.
Ja...?
Hur många flickor har du...? Du vet.
Tja... I ärlighetens namn, inte särskilt många.
- Hur många, då? - Bara... några stycken.
Sex?
Ja... Något sådant.
Jag vet inte.
Fyra? Är det fyra, tror du?
Tja, Flo, det är en...
Det är nog en definitionsfråga.
- Och vad hette de? - Vad de hette? Varför pratar vi om...
Ja, du... De hette ingenting.
Du är den första.
Hon spelade förut Askungen men började med droger och alkohol.
Nu kan hon inte ens spela veken i Aladdins lampa.
Här är en scen ur den kända filmen "Dracula". Dö, min vän. Dö.
Där såg vi vampyren strypa sitt offer.
Här fascineras vi av en van Gogh- målning, som numera hänger i Louvren.
Vi fascineras.
- Vem är det där? Vilken oborstad typ. - Nu börjar vi! - Charles.
- Gillade du det? Du verkade sova. - Sova?
Nej, jag älskade det! Jag blundar ofta när jag lyssnar.
Du... Jag kan till och med sjunga det.
Okej, då. Jag tar tillbaka det.
Kom! Jag vill visa dig min gamla arbetsplats.
Här väntar artisterna före konserten. Efteråt serverade jag drycker här.
Jag har gjort te åt Benjamin Britten, och det här titthålet...
Jag hörde applåderna och såg på.
Och när artisterna lämnade scenen skulle jag öppna utan att bli sedd.
Tänk vilken fasa och spänning att gå ut här för att spela.
Alla i publiken är kännare. Jag vet att Ennismore kommer att spela här.
Och då ska vi spela Mozartkvintetten, den du kan sjunga.
Ja, precis!
Ja... Vi kommer att spela den jättevackert.
Times recensent ska vara där. Vi kommer att triumfera.
Och den kommer att vara din.
Den är bara för dig. Det är mitt löfte till dig.
Och jag... kommer att sitta här.
I mitten, tre rader bak, redo att ropa... Vad ropar man?
- "Bravo." - Bravo! Bravo, Ennismorekvartetten!
Här kommer jag att sitta, Florence. Precis här. Stol nummer nio, rad C.
Och det är mitt löfte till dig.
- Det här spelades in i Berlin. - Jag har aldrig sett en stereo förut.
- Vad är poängen med den? - Man hör hela orkesterns omfång.
Violiner till vänster, kontrabasar till höger och allt däremellan.
Ställ dig här och blunda.
Du vet vad en oktav är. Nu ska du få höra världens mäktigaste oktavsprång.
Jag älskar dig!
Florence...
Flo...
Jag ska bara...
Florence, rör dig inte.
Okej, jag ska omformulera mig.
Du verkar inte så lycklig som du borde vara.
Förälskad, som du säger dig vara, och med ett stundande bröllop.
Jo, men det är jag. Jag är väldigt lycklig.
Det är något som besvärar dig, Flo.
Kvartetten, kanske. Cellisten, Charles Morrell, är betuttad i mig.
- Han envisas med att bjuda ut mig. - Men du har ju en fästman.
Ja, men... Jag vill inte att kvartetten ska få reda på det.
Då tror de att jag ska sluta och blir oroliga.
Men det är inte det, va?
- Jag är bara löjlig... - Tala med din mor.
- Jag borde gå... - Stanna lite till. Sätt dig.
Jag måste säga en sak.
Du får lov att ändra dig.
Visst, din far har bokat ett tält, din mor ska få en klänning uppsydd-
- och inbjudningarna är på väg ut... Flo, det är oväsentliga detaljer.
Bagateller i jämförelse med vad som står på spel.
- Du kan avblåsa det. - Jag ska hålla i en lektion...
Åh nej! Gud! Eller... helvete! Förlåt, det var dumt sagt...
Förlåt! Herregud...
"Denna behagliga stimulans får penis att fyllas med blod."
"Det utsöndras en klar vätska som fungerar som glidmedel."
"När förspelet är avslutat lägger han sig ovanpå henne"-
- "och hon kan använda sin hand för att försiktigt styra in honom."
"Till sist kommer han in i henne."
Kommer in i mig?
"Det kallas penetration."
- Flo? - Kom in... i mig.
- Va? - Det var inget.
- Är allt bra? - Jag mår lite illa.
- Vad läser du? - En sexhandbok.
På grund av Edward? Vad står det?
Att kvinnor är som dörrar. Män kommer in genom dem.
- Vad löjligt! Det är inte sant. - Jo, dessvärre.
- Jaså... Vad står det mer? - Du kommer inte att gilla det.
Det står att penisen...
- Penisen fylls med blod... - Blod?!
Har ni sett pappa? Just typiskt!
Jag har min Spinozaföreläsning nu, så spring inte i korridoren, Ruth.
Florence, kan du vänta med gnisslet till efter kvällsmaten?
- Flo, det är lätt! Peka och välj. - Du borde egentligen inte se den.
- Den här, då? - Nej. Den är hemsk.
Den är för gräddfärgad och ryschig. Jag vill ha något enkelt och vitt.
- Kan jag hjälpa er? - Vi är sena. - Tack.
- Känns det bra? - Ja.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
Edward, berätta något för mig. Säg någonting.
Nej... Säg någonting dumt, som du brukar göra.
Miss Ponting en klavikel och en filtrum som alla män vill spela på-
- och ett vibrato som alla män dyrkar, men du är helt och hållet min.
Och jag är mycket glad och stolt.
I så fall kan du få kyssa mitt vibrato.
Hårda valkar för en sådan mjuk kvinna.
Och min filtrum...
- Går det bra? Mosar jag dig? - Nej då.
Förlåt...
Det är bara... Jag måste... Jag får inte...
- Ligg bara still. - Förlåt. Kan du...?
- Jag försöker... - Lyft på dig.
Jag försöker, men jag kan inte...
Jag...
"Han ligger ovanpå henne, och hon kan använda sin hand"-
- "för att försiktigt styra in honom."
- Åh, Florence...! - In här.
Det är för...!
- Vad är det? - Herregud!
Titta inte på mig! Snälla, titta inte på mig! Sluta titta på mig!
Edward! Äntligen är du här!
- Förlåt. Ingen ville plocka upp mig. - Vilka idioter!
- Jag kanske borde klippa mig... - Kom och titta på ditt rum!
Du har fått det lilla rummet högst upp.
- Så långt bort från mig som möjligt. - Hon är förståndig, din mor.
Det är enormt...
Du är så vacker.
Lägg armarna om mig. Jag gillar när du gör det.
- Pappa vill visa dig fabriken. - Jobbet...
- Låt mig kyssa ditt vibrato. - Dummer...
Kan du vara försäljare och historieboksförfattare?
Försäkringen är ordnad, så du kan köra Humbern.
- Ska du spela tennis med pappa? - Nej, jag är urusel...
Så lät det inte vid middagen. Han vill bara klå dig, låt honom.
Men du är min nu. Jag vill klå honom.
Du skulle bara våga.
Berättade Florence att jag ska ge er ett litet startkapital?
- Är du duktig, förresten? - Jag är rätt oduglig.
Det säger alla. Du tänker nog att du är yngre och kan krossa mig.
I så fall får du tänka om, min vän.
Nu är vi framme.
Det gamla försvarsdepartementet. Det var billigare än min båt.
Vi gör mestadels specialinstrument till laboratorier.
Oscilloskopet här ska till Oxfords ingenjörsinstitution.
Vi gör mycket till universitet, men vi kan göra mer.
Först ska du vara här och lära dig vad vi gör-
- och få kunskap om grunderna i elektronik.
Sedan ska du åka till universiteten och berätta om oss och värva kunder.
Du får till och med eget kontor.
Får jag ett skrivbord?
Sex-noll. Två set till mig. Ett till?
- Jag går nog hellre in... - Din serve.
Försök vinna ett game. Bara ett game.
- Ute! - Inne.
- 0-15. - Jag vet.
30-40.
Hoppsan.
- Ett-fyra. - För guds skull, kom igen!
Din serve!
Matchboll.
Det var det! Sex-noll, sex-noll, sex-ett.
Den där stoppbollen var bara tur.
Nej, jag har faktiskt tränat på den.
- Gud! Hur länge har du stått där? - Inte så länge. Jag tänkte bara...
- Jag ställde en fråga! Hur länge? - Ungefär fem minuter.
"Ungefär"? "Ungefär"?!
Vad sysslar du med?! Bjöd jag in dig för att spionera på mig? Nå?
Svara mig!
Bra slag!
- Var du tvungen att gå så långt? - Ja.
- Vi är tre kilometer från hotellet! - Jag behövde komma bort.
- Det var orättvist att bara sticka. - Var det?
- Det var faktiskt jäkligt otrevligt! - Ja.
- Vad menar du med "ja"? - Du vet precis vad jag menar.
Det var fullkomligt vedervärdigt.
Du har ingen aning om hur du ska vara mot en man.
Om du hade haft det, skulle det här aldrig ha hänt.
Du har aldrig låtit mig komma nära dig. Du har aldrig låtit mig...
- Du vet ingenting, va? - Sluta ge dig på mig.
- Det gör jag inte. - Jo, det gör du.
Struntprat! Det var du som inte ville släppa in mig.
När vi håller handen tror du att du gör mig en tjänst! Du är så stroppig!
Varför är du här, då? Varför följde du efter mig?
Varför lät du mig inte bara vara i fred?
Edward, jag vill göra dig lycklig.
Men jag är alltid en besvikelse.
Du vill alltid gå framåt, och jag backar alltid bakåt.
Och vi kan inte prata om det.
Vi kan aldrig bara vara lyckliga... eller bara vara.
Du kräver alltid mer, och jag är värdelös på...
Då blir du tyst och olycklig, och allt är mitt fel.
När jag säger ja till någonting, även om jag inte vill det själv-
- så förväntas jag göra något mer. Dessa ändlösa krav.
"Krav"? Ser du mig som något slags indrivare?
Jag hoppas att du inte syftar på pengar.
- Självklart inte. - Jag struntar i pengar!
- Jag nämnde inte pengar, Edward. - Krävde jag ett jobb av din far?!
Det var din idé, och vet du vad? Jag vill inte jobba för honom.
- Jag har ångrat mig. - Du menar det inte...
Jo, det gör jag visst!
- Varför sprang du i väg så där? - Det har jag redan sagt.
- För att förödmjuka mig? - Nej.
Jag lovar. Det är någonting...
Jag kan inte förklara det. Jag vet inte varför jag sprang i väg.
- Jag skämdes. - Så du ville förödmjuka mig?
Okej, om du vill ha det så! Jag ville förödmjuka dig!
- Du kan ju inte ens behärska dig! - Nu låter du som en jävla subba!
Edward, var snäll och gå.
Vi skulle kunna vara så fria ihop och göra varandra så lyckliga.
I stället har vi hamnat i den här soppan.
Ja.
- Och det betyder? - Det är en soppa.
Det är hopplöst.
Är det?
Är det en näktergal?
Det är en koltrast.
- Så här sent på dagen? - Det måste vara ett utmärkt läge.
Den arma stackaren får jobba hårt.
Precis som jag.
Edward... Nej, snälla.
- Jag vill säga en sak. Det är inte... - Vad är det?
- Du vet att jag älskar dig. - Fortfarande...
Jag vill dela mitt liv med dig, och du säger att du känner likadant.
Vi älskar varandra, och vi kan släppa varandra fria.
Edward, det måste vara uppenbart för dig att jag...
- Vad är det? - Att jag är rätt oduglig...
Nej, jag är... helt oduglig på sex. Jag är inget bra på det.
Jag har inte samma behov av det som andra människor, som du.
Det kanske ändras, men jag kan inte föreställa mig det.
Om jag inte säger det här nu får vi alltid kämpa med det.
- Det kommer att vålla oss olycka. - Jag förstår inte...
Mamma känner två homosexuella som lever som man och hustru.
Två män i Oxford, på Beaumont Street. De undervisar på universitetet.
Vi kan också skapa våra egna regler, Edward.
Jag kan säga det här för att jag vet att du älskar mig.
Vi måste inte vara som alla andra. Vi kan leva tillsammans och...
Ingen skulle veta vad vi gör eller inte gör.
Vi skulle kunna vara tillsammans, och om du ville, verkligen ville...
Det är klart att det skulle inträffa, men då skulle jag förstå.
Jag skulle vilja det, för jag vill att du ska vara lycklig och fri!
Jag skulle aldrig bli svartsjuk så länge jag kände din kärlek.
- Åh gud... - Min älskade.
Jag vill vara med dig i resten av mitt liv.
Ta hand om dig, vara lycklig och spela i kvartetten-
- och ta mig till Wigmore Hall och spela Mozartkvintetten för dig.
Har jag...?
Har jag fattat det här rätt?
Du vill att jag ska vara med andra kvinnor.
- Inte om du inte vill... - Vi gifte oss faktiskt i dag!
Vi är inte två gamla homofiler på Beaumont St. Vi är man och hustru!
"Med min kropp vördar jag dig!" Det var det du lovade i dag!
Inför alla!
Är du så naiv att du inte inser hur äcklig och löjlig din idé är?
Och vilken förolämpning den är! En förolämpning mot mig!
Du lurade mig.
Du är en bluff.
Och jag vet vad du är mer.
Vet du vad du är?
Frigid. Det är vad du är.
Totalt frigid.
Du tyckte att du behövde en äkta man-
- och jag var den första dåren du fick syn på.
Edward? Edward!
Hej, Edward. Har du varit på jobbet?
Var är Florence?
Herregud...
- Presenterna, då? - De ska skickas tillbaka.
- Varför får vi inte träffa Florence? - Vi älskar henne! Vad hände?
Ni förstår det när ni blir äldre. Ni måste lova mig på hedersord-
- att ni aldrig nämner hennes namn eller frågar mig om henne. Förstått?
- Handen på hjärtat. - Det här är så dumt...
Och jobbet... Vi måste skriva till mr Ponting.
Det har jag redan gjort.
Jag fick ett brev från Florences mor.
- Här, du borde läsa det. - Helst inte.
Okej...
Saken är i alla fall avgjord.
Icke fullbordat.
Kom igen, grabben...
Är det verkligen ingenting du vill berätta?
Är du säker?
Eddie.
- Titta här. - Vad är det?
Ser inte den här listan bekant ut?
- Vi har redan alla de här skivorna. - Va...?
Jag vet inte vad de har gjort. Vilken röra...
De har skickat förra månadens beställning - och den här månadens.
De har rört ihop det.
Vi får sortera dem och ringa... Vad heter han? Bob.
Han kan komma förbi i eftermiddag.
- Ursäkta. Har ni Chuck Berry-skivor? - Javisst.
- Har inte det här hänt förut? - Jo, jag tror det.
Då ska vi se... Vad sägs om ett best of-album?
Perfekt!
- Du ser inte ut som ett Berry-fan. - Den är till mamma. Hon fyller år.
Hon är rätt gammal, hon blir 36.
Det är inte så gammalt.
Hon lyssnar bara på klassisk musik, men hon gillar Chuck Berry.
Hon säger att han är sprittande och munter.
Hon lär bli så överraskad, men vad kostar den? Jag har bara 75 pence.
Den...
Du får den. Jag vill ge den till dig.
- Är du helt säker? - Ja.
- Tack! Jag donerar pengarna. - Nej, nej, du behöver inte...
Du kan väl... Du kan väl hälsa henne...
- Hälsa henne grattis. - Grattis från vem då?
Från... Från butiken.
Hej då. Tack igen. Det var jättesnällt.
Vänta! Du sa aldrig vad du hette.
Chloe. Chloe Morrell.
Hej då!
Hon lånade en cykel och flängde i väg till hans mammas hus-
-och sa: "Här är växeln."
Så går det inte alltid.
Jag kände ett par en gång.
Väldigt ordentliga. Oskyldiga och unga.
Hon var väldigt vacker.
De gifter sig. Allt är väldigt traditionellt.
Kyrka och tårta, smekmånad på ett hotell vid havet...
Men på den stora kvällen funkar det inte riktigt... i sängen.
Och hon blir väldigt upprörd.
Hon berättar att hon inte är så förtjust i sex.
Att när de har flyttat ihop, så får han ha det med vem han vill.
- Utom henne. - Vilken deal!
- Älskar hon honom? - Ja.
Det gör hon verkligen, men det är det som är grejen...
Han skulle ha gett henne ett nyp där på stranden.
- Typiskt...! - Du är så finkänslig!
Han är för arg.
Han förstår inte att...
Grejen är...
Hon älskar honom verkligen och vill inte göra honom besviken.
Men hon vill vara med honom och att han ska vara lycklig.
Allt faller samman där på stranden.
Och jag... De träffas aldrig igen.
Gifta i sex timmar...
- Vad hände med henne? - Jag vet inte.
Jag antar väl att hon...
Jag vet inte.
- Otur, Eddie. - Då kör vi!
Du såg den inte ens... Alldeles för långsam.
För nästan ett halvt sekel sedan började fyra studenter träffas-
- för att spela sina favoritstycken och utvecklas.
Resultatet blev den berömda Ennismorekvartetten.
Nu ska de spela Mozart, Beethoven och Britten på Wigmore Hall-
-för att fira 45 år som grupp.
Framträdandet blir dessutom Ennismores avskedskonsert.
I går mötte jag violinisten Florence och hennes man Charles, cellisten-
- för att fråga dem hur de förenar familjelivet-
-tre barn och fem barnbarn - med...
Tack, älskling.
Hej då, mamma. Lycka till! Vi ses efteråt!
Hej då, pappa. Lycka till!
Varsågod, pappa. - Mamma... Vi är så stolta!
(Bravo!)
Förlåt mig, Edward.
Jag är hemskt ledsen.
Nu går vi tillbaka... tillsammans.
Edward.
Subrip: TomTen
Översättning: Malin Kärnebro www.btistudios.com